Margret Hagerup (H) [12:01:28 ] : Det siste året har debatten
om digitalisering og skjerm i skolen skutt i været, anført av bekymrede
foreldre og politikere som skal ta ansvar. Det er en viktig debatt,
men den fortjener at vi tar den med innestemme.
Utdanningsforbundet, Skolelederforbundet, Elevorganisasjonen,
Foreldreutvalget og KS har sendt et åpent brev til komiteen hvor
de ber oss om en god og åpen debatt om bruken av digitale verktøy
i skolen. De ønsker at alle som er kritisk til bruken av digitale
verktøy i skolen, også skal anerkjenne og berømme de gode, etiske
og pedagogiske valgene som tas i bruken av digitale verktøy i opplæringen.
De ønsker samtidig at kritiske røster som peker på problematiske
forhold som oppstår med digitaliseringen, skal lyttes til, slik
at implementeringen av ny teknologi skal bli best mulig for elevene.
Jeg håper både komiteen og ministeren lytter til disse stemmene.
Regjeringen har satt ned et skjermbrukutvalg
som bl.a. skal se på digitale læremidler og mobiltelefon i skolen.
Så langt har de konkludert med at det finnes lite forskning, og
at mye er avhengig av bruk, tid, sted og rom. Det er forskjell på
om en iPad brukes som en hammer, til å se på YouTube eller lese
inn leseleksen. Som forelder er det stor forskjell på hva jeg selv
synes om begrepet «skjerm», alt ettersom jeg hører tilbakemeldingen
åtteåringen har fått på sin høytlesing, eller den samme åtteåringen
scroller på YouTube eller TikTok hjemme, uten lov.
Det er et eksempel som er et argument for at
vi må være mer presise, for språk er makt. Dessverre er det slik at
debatten om skjerm i skolen fort kan basere seg på følelser og egne
erfaringer heller enn kunnskap og fakta. Det er det elevene som
vil tape på. Jeg mener bruken av ordet «skjerm» hindrer en viktig
debatt.
Skjermbrukutvalget trekker også fram at «skjerm» er
et for enkelt og snevert begrep. Skjermbruk i skolen kan være både
nettbrett, pc-er, smartboards, mobiltelefoner, smartklokker og mye
mer. De viser også til at det er forskjell på bruk av skjerm med
et pedagogisk formål og bruk som ikke har slikt formål, og at måten
skolen bruker skjermene på, er tett koblet til lærernes profesjonsfaglige
og digitale kompetanse.
Digitale løsninger kan bidra til gode læringseffekter, men
de kan også skape forstyrrelser og konsentrasjonslekkasjer for elevene.
Vi trenger dermed mer kunnskap om når verktøyene tas i bruk, overfor
hvilke elever, og i henhold til hva som skal læres, for vi må ha
en større bevissthet rundt hvilke læringssituasjoner som krever
det enkelte læremiddelet. Det er ikke et ja eller et nei, men heller
at det må inngå i et variert tilbud av læremidler og -ressurser.
La meg ta lesing som et eksempel. Der kan en
jo si at en leser på skjerm. Å lese på skjerm kan påvirke leseforståelsen
negativt, knyttet til egenskaper ved både leseren og teksten. Skjerm
anses som mindre egnet til å lese lengre, sammenhengende informasjonstekster, men
lesing på skjerm kan være bedre hvis visningen etterligner bøker.
Elever med lave leseferdigheter har lavest utbytte av å lese på
skjerm. Samtidig kan elever med læringsutfordringer ha god nytte
av å lese på skjerm fordi skjermen kan gi mer motivasjon og en kombinasjon av
video, lyd og bilder i tillegg til tekst. Når en blir en bedre leser,
spiller valg av skjerm eller papir en mindre rolle. Oppsummert kan
vi si at det er liten tvil om at elever bør lese lengre tekster
i bøker og på papir. Det bør antageligvis vi voksne også gjøre,
for vi er viktige rollemodeller i barnas liv.
Hvis vi ser på skriving, viser forskningen
at både tastatur og penn kan være kognitivt krevende, på hver sine måter.
Mangel på klare fordeler med det ene eller det andre tyder på at
læreren bør ha en viss metodefrihet til å velge når de vil bruke
håndskrift, og når de vil bruke tastatur i begynneropplæringen.
Et samlet Skole-Norge har i brevet til komiteen
bedt om at vi viser lærere og ansatte i skole og barnehage tillit.
Vi anmodes om å heie på profesjonens gode faglige valg, samtidig
som det skal være rom for kritiske røster. De skriver i brevet til
oss:
«Vi skal ikke være naive, men skal heller
ikke iverksette tiltak som gjør skolen passiv eller reaktiv i møte
med den digitale utviklingen. Vi må sikre variasjon i opplæringen.
Barnehagens og skolens mandat gir et krystallklart oppdrag i å utvikle
elevers digitale kompetanse – det må vi ivareta. Vi utdanner for
fremtiden!»
Høyre imøteser en debatt som i større grad
handler om hvordan vi kan sørge for en variert undervisning, med
ulike læremidler, basert på og med tillit til lærernes gode, etiske
og pedagogiske valg. Høyre håper statsråden vil bidra til en opplysende
skoledebatt og ta til orde for at vi slutter å bruke begrepet «skjerm»
i debatten om læremidler i skolen, for vi bør være presise. Jeg
vil si at i skolesammenheng er det vel nesten kun når en leser på
skjerm, at en kan bruke skjerm. I andre eksempler er det digitale
læremidler av ulik grad en bruker, og det er noe helt annet enn
det som foregår på skjermen i hjemmet. Jeg håper at statsråden vil
ta imot den invitasjonen.
Statsråd Kari Nessa Nordtun [12:06:43 ] : I høst ble vi presentert
for nedslående resultater i PISA-undersøkelsen. Resultatene var
i tråd med tall fra andre internasjonale og nasjonale undersøkelser.
Tall som burde gå opp, går ned, mens tall som burde gått ned, går
opp. Norske barn skårer historisk dårlig i matematikk og leser dårligere.
Elevene trives dårligere på skolen, og mobbetallene går opp.
Dette er ikke følelser og egne erfaringer.
Det er konkrete tall. Det er alvorlige meldinger om resultater som vi
må ta tak i, og vi gjør det nå.
Regjeringen har satt i gang flere tiltak, og
det er mitt håp at også et bredt stortingsflertall ser samme behov for
kraftfulle grep. Interpellanten fra Høyre har tidligere vært negativ
til regjeringens grep for å få mobilen ut av klasserommet og vekk
fra friminuttene i skolen. Nå – noen måneder senere og samtidig
som regjeringen kommer med en historisk satsing på trykte lærebøker
i skolen – er Høyres bidrag å gjøre norsk skole bedre gjennom en
interpellasjon om å slutte å kalle skjerm for skjerm.
Det er dessverre vanskelig å se på dette som
noe annet enn en stor ansvarsfraskrivelse fra partiet som altså hadde
statsministeren i åtte av årene tiendeklassingene som ble testet
i PISA-undersøkelsen, gikk på skolen. La meg være tydelig: Det er
en oppfordring jeg ikke akter å følge. Det handler om ungene våre
og framtiden deres.
Naturligvis er det forskjell på skjerm, sånn
det for den saks skyld også er forskjell på bøker og penner. Noen
digitale verktøy gir god læring, andre ikke. Men det er en fullstendig
avsporing fra det reelle problemet i norsk skole å skulle ha en
debatt om en skjerm kan kalles skjerm.
Representanten etterlyser fakta. La meg kort
presentere noen: Norge er på OECD-toppen i skjermbruk i skolen.
Norske elever er også blant dem som bruker skjerm mest på fritiden.
Det er heller ingen hemmelighet at det er lett å la seg distrahere
på pc eller iPad, og at disse digitale enhetene i læringssituasjonen
også brukes av elevene til helt andre ting enn skolerelatert arbeid.
Vi ser med spenning fram til skjermbrukutvalgets konklusjoner og
anbefalinger. Jeg gleder meg spesielt til å se de helsemessige vurderingene
av barns skjermbruk i tillegg til de pedagogiske.
Norsk skole skal fortsatt bruke skjerm og andre
teknologiske verktøy der det gir best læring. Det vi vet, er at lærere
også må ha muligheten til å bruke trykte bøker fordi det på flere
områder gir mer og bedre læring. Da må de faktisk ha bøker å tilby
elevene sine. Det er derfor vi bevilger 300 mill. kr i RNB til trykte
bøker i skolen – på toppen av de 115 mill. kr som ble satt av i
fjor. Årets bevilgning gir én million ekstra nye bøker i skolen.
Jeg er ikke bekymret for at noen bruker ordet «skjerm»
i norsk skole. Jeg er bekymret for at norske elever ikke gjør det
bedre eller lærer nok på skolen.
Margret Hagerup (H) [12:10:10 ] : Jeg må si jeg synes det er
litt oppsiktsvekkende at statsråden sier at representanten mener
noe annet om mobilbruk og har sagt noe annet. Det vi har sagt, er
at vi mener det løses godt på den enkelte skole i form av et regelverk.
Jeg har selv fire unger som går på skole, og er helt klar og tydelig
på at mobiltelefonen har svært lite i et klasserom å gjøre, og ofte
har de godt av å leke sammen i friminuttet. Det prøver jeg også
å forfekte hjemme – at en ikke skal springe rundt med mobiltelefonen
i tide og utide.
Vi er veldig glad for at en har bevilget mer
penger til bøker, for det er ingen uenighet om at en skal ha både bøker
og digitale læremidler. Det vi er redd for, er at denne debatten
handler om ja eller nei til skjerm i skolen og ja eller nei til
mobiltelefon i skolen – i stedet for om hvordan vi kan fremme at
barn og unge opplever en hverdag både på skolen, på fritiden og
i hjemmet der de har trygghet for at de kan bruke de verktøyene
de skal.
Regjeringens eget nedsatte skjermbrukutvalg
er de som har vært tydelige på at «skjerm» er et dårlig ord og begrep
i denne sammenhengen. Jeg synes det er overraskende at regjeringen
ikke bruker tid til å vente med å se hva skjermbrukutvalget faktisk
kommer tilbake med.
Digitaliseringen i skolen har foregått over
lang tid. Den startet med Stoltenberg-regjeringen i 2012–2013, og
siden den gang har skiftende regjeringer fulgt opp med strategier
og gitt overordnet retning for dette. Det var mange kommuner som
fulgte den nasjonale strategien og har gjort det opp gjennom årene.
De har, i motsetning til andre som kanskje bare har kjøpt inn og
delt ut f.eks. iPad, lyktes med dette på en god måte.
Derfor mener jeg at det å si at skjermbruken
har tatt av i norsk skole, eller at digitaliseringen har gått for langt,
er veldig vanskelig. Den har det i enkelte skoler. I enkelte kommuner
har en kanskje ukritisk kjøpt en iPad til alle på ett eller flere
trinn og tenkt at nå har en løst dette, men det finnes også veldig
mange eksempler der en har gjort dette på en god måte.
Ifølge VG i 2016 ville Trond Giske da han ledet
utdanningskomiteen, gi nettbrett til samtlige elever i grunnskolen.
Da ville Høyre heller prioritere lærerkompetanse og tidlig innsats.
Det var ikke fordi vi ikke var positive til nettbrett i skolen,
men vi var tydelige på at utstyret i seg selv ikke gir en bedre
skole. Det er jo det som er poenget her. En iPad i seg selv gir
ikke bedre læring i klasserommet, men at lærerne får tillit til
å ha variert undervisning der de bruker det læremiddelet som best
fremmer læring, gir god undervisning.
Jeg er glad for at KS er en tydelig pådriver
for at kommunene skal ha en tydelig strategi for dette med en helhetlig
plan, at de ansatte skal ha god kompetanse i bruk, og at en sikrer
at alle kommuner har tilstrekkelig tilgang på læremidler. Noen mangler
digitale læremidler, mens andre mangler bøker. Her er det for store
forskjeller i Kommune-Norge i dag, og det er dessverre sånn at læreren
ikke alltid har et reelt valg i klasserommet. Det må vi snakke mer
om – hvordan en sikrer at de har et reelt valg for å sikre den beste
undervisningen.
Statsråd Kari Nessa Nordtun [12:13:26 ] : Grunnen til at jeg
viste til innlegg fra interpellanten, er at det en måned etter at
jeg tiltrådte som statsråd, var et innlegg i VG fra interpellanten
der overskriften var: «Skolene må få bestemme mobilbruken selv!»
Videre sto det: «Det er læreren som er sjef i klasserommet, ikke
Kari Nessa Nordtun.» Det var altså bakgrunnen for at jeg viste til det
i mitt innlegg.
Jeg opplever at interpellanten nå er mer enig
i den linjen som er valgt, og det er bra. Det er veldig mange skoler
over hele landet som i lys av den diskusjonen og debatten som kom,
og de anbefalingene som kom fra direktoratet, nå har hatt en mer
helhetlig praksis rundt dette. Det mener jeg er bra for den enkelte
elev, for da lærer en bedre på skolen i undervisningen, og ikke
minst er det bedre sosialisering i friminuttene. Det hører vi om mange
gode eksempler på, også om rektorer som omtaler dette som magisk,
for å bruke rektorens egne ord.
Interpellanten sier at en vanskelig kan si
at digitaliseringen har tatt av. Der er jeg ikke enig med representanten.
Det vi faktisk ser, er undersøkelser som er tydelige for oss f.eks.
når det gjelder lesing. Når vi har dårligst leselyst av alle 65
land som er med i den internasjonale leseundersøkelsen PIRLS, og
norske elever leser dårligere og mindre enn noen gang – i hvert
fall ut fra det som er registrert i de siste tallene vi har – er
det en utvikling vi er nødt til å ta på alvor, spesielt når vi ser
at så mange gutter er overrepresentert også i dette. Vi ser også
det som skjermbruksutvalget sier – og som også interpellanten sa
i sitt innlegg – at det å lese komplekse og lengre tekster er vanskeligere
på digitale enheter enn i fysiske læremidler. Vi kan også se dette
i lys av de resultatene vi ser i OECD, at vi i Norge er på topp
når det gjelder skjermbruk i skole og fritid. Jeg mener det er med
på å påvirke, og at det er lett å si at digitaliseringen har tatt
av med de tallene vi har.
Derfor mener jeg det er viktig at vi faktisk
satser på fysiske lærebøker, at vi faktisk satser på skolebibliotekene,
og at vi derfor også satser på Lesesenteret og på kompetansetiltak
til lærerne for å få snudd denne negative utviklingen, for sånn
kan vi rett og slett ikke ha det.
Elise Waagen (A) [12:16:11 ] : Høyre inviterer i dag til et
seminar om begrepsbruk. Det er samtidig som man i norske klasserom
har en reell mangel på lærebøker, og man har en ubalanse. Høyres
representant har på denne talerstolen også sagt at det er overraskende
at man ikke venter på et utvalg. Hva skulle vi ventet på? Skulle
vi ventet på et utvalg før vi sørget for at ungene hadde bøker på
skolen? Det burde egentlig være å slå inn åpne dører at en skole
trenger bøker. Man kan ikke fjerne fysiske lærebøker og læremidler
fra det å handle om innhold. Man trenger en sykkel for å kunne sykle, og
man trenger en bok for å kunne lese.
Digitaliseringen er en fundamental endring
i den norske skolen, det er kanskje den største endringen som har
vært de siste tiårene. Vi i Norge er på topp blant OECD-landene
i digitale hjelpemidler i skolen. Digitaliseringen kan være positiv
på enkelte områder, men vi har ikke hatt den store diskusjonen før
vi rullet det utover det ganske land. Det er helt riktig at det
ikke har vært god nok forskning på det, men selv om det ikke har vært
god nok forskning, har det vært tatt i bruk i stort monn. Det er
heller ikke sånn at alle elever har både iPad, nettbrett og fysiske
lærebøker. I altfor mange tilfeller ser vi at iPad, nettbrett og
digitale læremidler fortrenger de fysiske læremidlene. Det er samtidig
som vi får urovekkende tall fra PISA- og PIRLS-undersøkelser. Vi vet
at selv om vi har verdens beste utgangspunkt for å ha gode resultater
i vår skole, ligger vi på bunnen blant alle 65 land når det gjelder
våre tiåringers leselyst. Det er rett og slett ikke godt nok.
Det blir stadig mer uklart for meg hva Høyre
egentlig mener om digitalisering av skolen. For mens noen fra Høyre
har vært ute og ment at det er helt greit at man innfører ChatGPT
og KI i Oslo-skolen før man har innført nasjonale retningslinjer,
og før man har rustet opp skolen til det, også helt ned til syvåringer,
inviterer denne interpellasjonen i dag til en begrepsdrøfting. Vi
har også et Høyre som har sagt at man ikke bør ha nasjonale regler
for mobil i skolen.
Jeg lurer på om Høyre rett og slett har berøringsangst
for det som er den viktigste diskusjonen ute i norske skoler her
og nå. Det handler ikke om et enten–eller, det handler om å ha den
riktige balansen. Det handler om at det finnes gode bøker og dårlige
bøker og gode digitale læremidler og dårlige digitale læremidler.
Men sånn det er der ute nå, er det altfor mange som mangler den
fysiske boken. Vi får etter hvert også mer og mer kunnskap om det
å lese godt og det å ha en god leseforståelse. Langlesingen gjøres
best med bøker.
Dette handler om å øke læringen i skolen. Det
handler om å sette våre barns behov først. Jeg er stolt av at Arbeiderpartiet
i regjering har prioritert nettopp dette. I fjor fikk vi 115 mill.
kr til fysiske læremidler i RNB, i år kommer det 300 mill. kr. Det
tilsvarer ca. 100 mill. kr til fysiske lærebøker. Vi har styrket
skolebibliotekene, vi har satset på kompetansetiltak for lærerne,
vi har styrket Lesesenteret, vi legger om kort tid fram en leselyststrategi,
og vi har styrket leseprosjekter.
For meg dannes det etter hvert et ganske klart
inntrykk av et Høyre som ikke helt klarer å balansere denne debatten.
Høyre vil fjerne moms på bøker og gjøre bøker dyrere. Man kritiserer
satsingen på fysiske læremidler og har uttalt at man ikke ønsker
å videreføre den. Man vil heller ikke ta et standpunkt om mobil
i skolen. Jeg savner et Høyre som vil være med, som vil være de voksne
i klasserommet, og sørge for at man setter barns læring først.
Kari-Anne Jønnes (H) [12:21:22 ] : Samfunnet og arbeidslivet
taper på regjeringens polarisering av debatten om bruk av digitale
læremidler i skolen. Det har vi ikke råd til. Regjeringen, med kunnskapsministeren
og statsministeren i spissen, burde tenke gjennom hvordan de omtaler
digitale læremidler, og hvordan lærerne bruker disse i skolen.
Stoltenberg II-regjeringen la fram en digitaliseringsstrategi,
og Solberg-regjeringen fulgte opp med flere. Det har vært en plan
for digitalisering av Norge og av skolen gjennom de siste fire regjeringsperiodene.
Det har norsk skole og arbeidsliv vært godt tjent med, og det har
vært bred politisk enighet om det aller meste.
Det er ikke annet enn trist at vi nå har en
regjering som hopper på enkle, populistiske debatter og feilinformerer
befolkningen når de snakker om hodeløs digitalisering. Det er feil,
og jeg tør påstå at det er farlig retorikk.
Norsk skole skal gi barn like muligheter til
å tilegne seg kunnskap og ferdigheter slik at de kan lykkes i framtidig
arbeids- og samfunnsliv. Barn har dessverre ulike forutsetninger.
Det er skolens viktigste oppgave å utjevne sosiale forskjeller,
slik at ungdommene våre kan fullføre og bestå videregående opplæring
og gå ut i arbeid eller i videre studier, godt skodd for å klare
seg og bidra i samfunnet.
Den feilinformasjonen regjeringen nå holder
på med rundt hodeløs digitalisering, og lærere og skolelederes manglende
fornuft i bruken av digitale læremidler i skolen, bidrar til større
forskjeller. Denne regjeringens tillit til fagfolk er forsvinnende
liten, og det på tross av at man gikk til valg på en tillitsreform.
Trøsten er at fagfolks tillit til denne regjeringen også svinner
hen. Det er nemlig feil og grunnløs kritikk i regjeringens framstilling
av bruken av digitale læremidler i skolen. Høyre har bred støtte
i den påstanden.
Skolen er det eneste stedet alle barn og unge
møtes. Derfor er det viktig at skolen bidrar til sosial utjevning og
lik mulighet for alle barn til å tilegne seg kunnskap for framtiden.
Framtidens arbeidsliv krever digital kunnskap,
uansett hva man skal jobbe med. Industrien er automatisert, robotisert
og digitalisert. Ingen lærling kan komme ut i en bedrift uten digital
kunnskap. Det samme gjelder entreprenørbransjen. Det meste av det
som før var manuelt lese- og skrivearbeid, er nå digitalt. Det samme
er maskiner, verktøy og kjøretøy. Digitale ferdigheter er dermed
avgjørende for å kunne fungere. Hjemmetjenesten bruker digitale
hjelpemidler, og mangel på ferdigheter kan være alvorlig for pasienten.
Det samme gjelder på sykehjem og på sykehus.
Læreplanene er tydelig på at elevene skal lære
å lese på skjerm og på papir, og de skal skrive med penn og på tastatur.
Norske klasserom er fylt av dyktige lærere
som hver dag jobber for å oppfylle målene i læreplanene. Deres jobb
er også til enhver tid å vurdere hvordan hver enkelt elev best kan
oppfylle sitt potensial til fulle, hvilke læremidler som er mest
formålstjenlig til bruk i undervisningen, og hvordan skolen kan
bidra til å løfte dem som trenger litt ekstra hjelp.
Jeg mener regjeringen feiler fullstendig når
den bare lytter til dem som roper høyest, som ikke selv aktivt regulerer
egne barns bruk av digitale flater, enten det er telefon, pc, nettbrett
eller tv. Jeg er enig med rektoren som i fjor uttalte til NRK at
det er lurt med balansert og regulert bruk av digitale læremidler
i skolen, at det bidrar til økt kunnskap og forståelse.
Det er den kunnskapen og forståelsen arbeidslivet er
avhengig av når man søker kompetanse. Denne regjeringen er glad
i å gjenta at vi kommer til å gå tom for folk før vi går tom for
penger. Vi er ikke uenig i det, og vi har selv regnet oss fram til
det. Nettopp derfor er det så viktig at vi forvalter den viktigste
kapitalen vi har, nemlig folka, våre barn og unge, best mulig. Da
må vi ta kunnskapsbaserte debatter om det som er helt avgjørende
for å løse framtidens oppgaver: digitalisering, og hvordan den kan
bidra til et bedre samfunn for oss alle.
Marit Knutsdatter Strand (Sp) [12:26:33 ] : Høyre ber om innestemme,
men er selv de som løfter debatten og kan virke som de ønsker å
fremme kimen til konflikt. Det er grunn til bekymring for hvilke
konsekvenser digitaliseringen og økt skjermbruk har for læring og undervisning.
Vi må stille spørsmålene: Hva betyr det for leseferdighetene og
leseferdighetene over tid? Hva betyr det for skolemiljøet? Hva fortrenger
skjermen? Det er retoriske spørsmål for å belyse problemstillingen:
Vi trenger mer kunnskap, og det er en del prinsipper som kan peke
på at føre var bør veie tyngre enn det har gjort til nå.
Vi vet f.eks. heller ikke nok om hvordan økt
bruk av digitale enheter påvirker samhandlingen mellom lærere og
elever. Da er det et feilspor å initiere en debatt om begrepsbruken
i debatten om skjerm i skolen. Kunnskapsgrunnlaget fra skjermbrukutvalget
viser oss at leseforståelsen er dårligere på skjerm enn på papir
for lengre tekster. Lesing av lengre tekster på papir kan derfor også
bidra til å øve opp viktige kognitive ferdigheter. Hjerneforskere
påpeker vilkår for konsentrasjon, der det nettopp er et poeng å
legge bort mobilen når du skal dypdykke i mye stoff og prestere
på f.eks. eksamen. Psykologforeningen har vært tydelig med oppfordring
om fysisk aktivitet og mestring for å fremme mer læring.
Skjermdebatten er altså høyst reell og bekymrer både
foreldre og lærere, og det har stor betydning for dagens barn og
unge at skolegangen og kunnskapen de får der, sammen med ferdighetene,
skal ruste dem for å møte samfunns- og arbeidsliv. Da er Senterparti–Arbeiderparti-skolen
langt bedre enn Høyres alternativ. Høyre bør slutte å debattere
begrepsbruk og heller debattere den virkeligheten lærere står i.
Flere av oss i komiteen var f.eks. på Pedagogstudentenes landsmøte
nylig og ble spurt om det bør bli mer eller mindre kunstig intelligens i
skolen. Jeg sa nei til at det bør bli mer, for jeg mener vi allerede
har et stort inntog av kunstig intelligens i skolen. Jeg mener skjerm
versus ikke skjerm er helt reelt. Vi vet hva ikke skjerm medfører
i praksis, men det å ha skjerm innenfor stadig flere fagfelt, innenfor
stadig flere læringsmetoder, vet vi ikke det samme om. Jeg lurer
rett og slett på: Er ikke Høyre urolige eller bekymret for konsekvensene
av skjerm for læring?
Lillehammer videregående skole har flere lærere som
er bekymret for den grunnleggende skriveferdigheten til flere elever.
De har nå elever i videregående som har hatt iPad siden 1. klasse.
De henter så mye tekst fra andre steder at det i seg selv å skrive
en tekst, er en ferdighet de ikke har fått øvd på. Universitetet
i Tromsø dokumenterte nylig at seks av ti unge voksne bruker kunstig
intelligens i skole, studier og jobb. En stipendiat ved Universitetet
i Oslo, Naomi Lintvedt, innledet tidligere i dag for Stortingets
teknologigruppe om KI-forordningen EU er i gang med å lande, som
snart vil være helt reelt gjeldende i Norge. Hun kunne bl.a. fortelle
at den sannsynligvis vil stille krav til fornyelsen og forsterkningen
av regelverket knyttet til bl.a. bruk av kunstig intelligens i skole
fordi våre barn og unge er særlig sårbare, og særlig samfunnskritiske
institusjoner som er berørt av kunstig intelligens, trenger sterkere
vern.
Jeg er teknologioptimist, og jeg er selv utdannet
realist, men vi må samtidig være bevisste. Teknologi har løftet
oss og samfunnet, men koronapandemien har også vist oss sårbarhetene
ved kun digital undervisning. Elever må ha det bra for å lære bra.
Det kan være på tide å se på grunnleggende ferdigheter og hva skolen
skal tilføre for å realisere et iboende potensial til å lykkes,
som absolutt alle barn har. Er grunnleggende skriving det det var?
Hva skal skolen tilføre av grunnleggende lærdom i digitale ferdigheter?
Jeg synes det er betegnende at Høyre ikke tar selvkritikk eller
har selvinnsikt rundt skjermens og skjermpolitikkens konsekvenser
for våre oppvoksende generasjoner. Vi trenger langt mer kunnskap, vi
trenger en bevisst politikk, og det er jeg glad for at dagens regjering
har.
Svein Harberg hadde
her overtatt presidentplassen.
Himanshu Gulati (FrP) [12:31:47 ] : Digitale virkemidler gir
oss fantastiske muligheter. Samtidig skal jeg være den første til
å innrømme at mobilen og skjermen ofte fort blir herre over eget
liv. Enten man er voksen, barn eller ung, er mobilbruk noe som fort
distraherer, enten det er i politiske møter eller i undervisningssammenhenger.
Derfor har vi også gitt ros til kunnskapsministeren for initiativet
med å begrense mobilbruk i skolen. Vi mener at klasserommene bør
være frie for mobilbruk fordi det distraherer og forstyrrer undervisningen.
Samtidig skulle det bare mangle at vi bruker digitale virkemidler
der det har en pedagogisk effekt, og det har det i mange situasjoner.
Jeg synes det er bra at Høyre inviterer til
en debatt om hva skjerm og digitale virkemidler er, for det er så mangt.
Jeg hadde nylig et møte med et firma og et prosjekt fra Innlandet,
som bruker VR-briller til å hjelpe ungdommer til å mestre skolehverdagen
og til å kontrollere egen atferd fordi de ser at det virkemiddelet
fungerer godt i de typer situasjoner.
Vi må være kreative og åpensinnede når det
gjelder å bruke nye digitale virkemidler til opplæringsformål, ikke
minst for å fange opp dem som ellers kanskje sliter litt mer på
skolen enn andre. Mobilbruk og distraksjoner har ikke noe rom i
undervisningen, etter min mening, men selvfølgelig må vi ha et bevisst
forhold til bruk av digitale virkemidler der det gir pedagogisk
effekt. Vi trenger en nyansert og god debatt om hva som bidrar til det.
Jeg er også glad for satsingen som har kommet
på papirbøker i skolen. Det er viktig fordi vi har sett eksempler
på at økonomi enkelte steder kanskje har vært en større grunn for
prioriteringene man har gjort, enn hva som gir best pedagogisk effekt.
Jeg ønsker debattene velkommen, både den kunnskapsministeren
har startet vedrørende mobilbruk i skolen, og den Høyre starter,
om hva skjerm er, og hvordan vi kan ha et bevisst forhold til digitale
virkemidler.
Grete Wold (SV) [12:34:28 ] : Det er vel få saker som har skapt
mer oppmerksomhet enn nettopp skjerm i skolen, og dessverre blir
mediebildet lett litt klikkbasert, litt tabloid og kanskje også
noe forenklet. Vi som jobber med dette politisk, vet godt at det
er sammensatt, og skjerm i skolen er verken en ulempe eller en fordel
om den ikke brukes fornuftig.
Jeg har også som interpellanten henvist til
bruk av innestemme, ikke fordi jeg på noen som helst måte ikke ønsker
å ta debatten, men jeg har et ønske om å nyansere den. Det er ikke
en debatt vi skal haste igjennom fordi vi tror at vi har et svar
som løser alle de utfordringene skolen har i dag. Om det er slik
at skjermen er problemet, er det i så fall et samfunnsproblem, som
også forrige representant var inne på, og ikke kun et skoleproblem.
Det vi må adressere, er minst to forhold nå:
For det første må vi ta kontroll på et marked
som har fått legge premissene for dette altfor lenge. Skoleeiere, lærere
og rektorer må få kompetanse og makt til å definere hva de trenger,
ikke hva store tek-selskaper ønsker å selge oss.
Det er pedagogene ute i Skole-Norge som har
kunnskap om når og hvordan undervisningsmidlene er best. Det er
de som har oppgaven med å lære kommende generasjoner det samfunnet
vil trenge framover. Et høyst digitalt samfunn er et samfunn med
høy grad av velferdsteknologi, kunstig intelligens og uante muligheter
eldre damer som meg ikke har forstand til å forstå.
For det andre må de samme lærerne og rektorene
få reelle valg. Skjerm skal være et supplement og et alternativ
– ikke en erstatning. Trykte bøker er bra og helt nødvendig, spesielt
i barneskolen, og vi må jobbe for å få opp leseevnen, som flere
har vært inne på, også når det gjelder utholdenhet på lengre og
kompliserte tekster.
Dette kan ikke isoleres til et skoleproblem.
Det gjelder i hele samfunnet. Noen ganger er det ikke problematisk.
Vi har andre måter å tilegne oss relevant kunnskap på, og ja, den
er ofte digital og effektiv. Men andre ganger begrenser den vår
evne til å se sammenhenger, holde konsentrasjonen og frarøver oss
viktige erfaringer.
Boken skal selvsagt ha en sentral plass, og
takk til statsråden som har ordnet friske midler til nettopp det. Da
er det på sin plass å minne om at tidligere erfaringer har vist
at ikke alle penger alltid har gått til formålet, så det er viktig
at vi får på plass en innretning som sørger for at alle disse pengene
går til trykte bøker til elevene våre. Ved å ha tilgang på gode
bøker, men også egnede skjermer så vil nettopp læreren med sine
team rundt seg kunne foreta de pedagogisk gode valgene, og det kan
de. Det må være slik at vi sikrer barna våre grunnkompetanse, men
vi må også gi dem bredde og en spesialisert kompetanse som vi trenger
i samfunnet framover.
Jeg vil avslutningsvis takke Hagerup for interpellasjonen
og anledningen til å komme med noen ord med så stor grad av innestemme
som det lar seg gjøre fra denne talestolen. Framtiden kommer, forskning
kommer, erfaringer gjøres, og sammen kan vi utvikle en skole som er
en del av den tiden vi lever i, men vi kan selvsagt ikke kaste gammel
lærdom og erfaringer på båten. Jeg har trua på at vi kan klare begge
deler.
Hege Bae Nyholt (R) [12:37:57 ] : Det foregår et teknologisk
eksperiment i skolen. Barna våre er forsøkskaninene. Nå er vi endelig
kommet dit at vi kan snakke om skjerm i skolen, men mens vi andre
er opptatt av konsekvensen av dette for våre barn og unger i skolen, vil
Høyre heller diskutere hvilke ord vi skal bruke. Det er selvsagt
korrekt, som representanten Hagerup påpeker, at «skjerm» fort blir
upresist eller for enkelt. Men er det viktig? Jeg for min del er
mer opptatt av hva vi gjør, enn hvilke ord vi bruker i debatten.
Det tror jeg de fleste foreldre og foresatte også er.
Vi vet at byråkrater og kommunestyrer har presset på
for å bytte ut bøker med touchskjerm og tastatur fordi det er billigere.
Vi vet at elevene våre sliter mer med å lese lengre tekster. Vi
vet at samtidig er det mange lærere som ikke har noen reelle muligheter
til å velge de læremidlene som de vet er best for sine elever. Rundt
om i Skole-Norge går det derfor varmt i kopimaskinene. Oppi alt
dette øker også mobbetallene. Dette er problemene vi må diskutere.
Her hadde jeg ærlig talt forventet litt mer av kunnskapspartiet
Høyre.
Rødt har vært tydelig. Vi vil ha mobilforbud
i skolen. Vi vil ha flere trykte lærebøker, mindre skjerm, mer lek og
mindre stillesitting i klasserommet. Betyr dette at elevene ikke
skal få lære seg å skrive på tastatur, at de ikke skal lære seg
viktige digitale ferdigheter som vil bli viktig senere i livet,
at vi skal tilbake til den samme skolen som jeg og interpellanten
gikk på? Selvfølgelig ikke. Vi trenger en skole med et mer bevisst
forhold til skjermbruk, en skole der skjermen ikke fortrenger penn,
papir og fysiske bøker, en skole der elevene vender fram mot læreren
og ikke ned i en pc.
Jeg er rett og slett usikker på hva det er
Høyre ønsker å oppnå med en debatt som dette. Alle, både vi her
på Stortinget og i befolkningen, forstår hva som menes med en skjerm.
Det er ingen som har tatt til orde for et totalforbud mot alle former
for skjerm i skolen – ikke at jeg helt ser for meg hvordan det skulle
fungert heller. Hvis Høyre mener at dette handler om såkalt kunnskapsbasert
debatt, er det de nå bedriver, en slags kunnskapsløs skyggeboksing.
Verken statsråden eller jeg er med på å fordumme debatten gjennom
å bruke ordet «skjerm». Jeg vil heller tørre å påstå at vi bruker
et språk som folk flest forstår, selv om forskere og kanskje Høyre gjerne
skulle sett at begrepene var enda mer presise, enda mer nyanserte.
Men det som er mer interessant enn representanten Hagerups
retoriske øvelser i salen i dag, er jo hva hennes eget parti faktisk
mener om saken. I debattprogrammer på tv har Hagerups kollegaer
mang en gang tatt til orde mot både skjerm og mobil. Når vi i vår
har stemt over to konkrete forslag om å stramme inn på skjermbruk,
har Høyre stemt imot. Dette skal selvfølgelig være lov, men komikken
blir fullkommen når både partilederen i Høyre og lederen i ungdomspartiet
i går rykket ut i Dagbladet med partiets «guttepakke». Der skal
bl.a., med Høyres egne ord, mobil og skjermbruk under lupen. Vi
vil gjerne diskutere skjerm, men la oss diskutere skjerm og hva
det gjør med elevene våre.
Øystein Mathisen (A) [12:41:35 ] : Vi trenger en kunnskapsdrevet
debatt om skjerm og digitalisering i norsk skole, ikke å skape forvrengte
bilder av hva virkeligheten i skolen er, og hva de forskjellige
partiene mener.
Representanten Jønnes beskriver at det som
er sagt, var feilinformering av befolkningen. Hennes beskrivelse av
virkeligheten kjenner jeg meg virkelig ikke igjen i – hvordan dette
debatteres, og spesielt ikke fordi denne regjeringen virkelig har
lagt til grunn at vi skal ha bedre kunnskap om de avgjørelsene som
tas om digitalisering og bruk av skjerm i norsk skole.
Vi har nedsatt skjermbrukutvalget, som nå har kommet
med et temanotat, som går nøye igjennom og legger masse kunnskap
til grunn for hvordan digitalisering påvirker læringsmiljøet, lese-
og skriveferdighetene til elevene, tidsbruk og læringsutbytte i
undervisningen. Dette løfter debatten og bidrar også til kunnskap
i lokale og nasjonale debatter om skjerm og digitalisering i skolen.
Gjennomgående viser vi også til at det er både muligheter og utfordringer
med digitalisering i skolen.
Vårt mål i Arbeiderpartiet er at vi skal ha
en balanse mellom bok, skjerm, digital og praktisk undervisning.
Vi skal skape reell metodefrihet for lærerne, for når man snakker
med lærerne der ute, er det mange som forteller at man ikke har
bøker, man har ikke mulighet til å gjøre noe annet enn å bruke de
digitale virkemidlene. Da er det ikke reell metodefrihet. Da er
det behov for å kjøpe inn bøker. En vente-og-se-holdning, at man
ikke skal gjøre disse grepene mens man venter på at skjermbrukutvalget
skal levere, hadde vært det motsatte av det man får kritikk for
andre steder. Det er helt avgjørende at man gjør to ting samtidig
og har to tanker i hodet også her. Og de bøkene man i to runder
nå har bevilget ekstra penger til, kommer veldig godt med for å
skape læring ute i skolene.
En debatt om debatten og en debatt om ordet «skjerm»
tror jeg er en avsporing. Som representanten før meg nevnte, brukte
partileder Erna Solberg og ungdomspartileder Ola Svenneby i Dagbladet
ordet «skjerm» selv og tok til orde for mer bevisst skjermbruk i
skolen. Jeg tror at før vi tar debatten her, kunne gjerne Høyre
tatt en intern debatt om man skal bruke ordet «skjerm» eller ikke.
Anja Ninasdotter Abusland (Sp) [12:44:21 ] : Dette er et tema
som engasjerer mange, ikke minst fordi det berører kjernen i vår
oppgave som utdanningspolitikere: å forme et læringsmiljø som er
både trygt og framtidsrettet for våre elever.
Senterpartiet mener at anbefalingene som Utdanningsdirektoratet
nylig har presentert, er både viktige og riktige. Jeg har lyst til
å benytte anledningen til å takke statsråden for å ha tatt initiativ
til en så grundig gjennomgang av hvordan mobiltelefoner og smartklokker påvirker
skolehverdagen. Som det framgår av rapportene og anbefalingene,
er det klare pedagogiske fordeler med å begrense bruken av personlige
enheter også i undervisningstiden.
Forskning viser at ustrukturert og uhensiktsmessig skjermbruk
kan være forstyrrende og dempe elevers læringsevne og sosiale samspill.
Dette underbygger behovet for de restriksjonene som nå foreslås,
og som sikrer at teknologien brukes på en måte som fremmer, heller enn
å hindre, pedagogisk progresjon.
Vi i Senterpartiet er spesielt fornøyd med
hvordan veilederen gir kommuner og skoler fleksibilitet til å tilpasse
lokale ordensregler som tar hensyn til lokale forhold og behov,
samtidig som den setter en klar nasjonal standard. Det er viktig
at vi gir rom for at skoler kan være innovative i sin bruk av teknologi,
men at vi også setter tydelige rammer for å sikre et godt og trygt
læringsmiljø.
Statsråden har vist lederskap ved å foreslå
at vi tenker nytt om skjermbruk i skolen. Vi ser at det ikke bare er
et spørsmål om å forby, men om å regulere og veilede. Dette er et
eksempel på hvordan vi kan bruke nasjonale retningslinjer for å
støtte opp under lokale beslutninger og samtidig opprettholde høye
nasjonale standarder.
Når skjermene går bort, skal læringen fram.
Da må vi prioritere tiltak som direkte støtter opp under denne visjonen
ved å fjerne de digitale distraksjonene som hindrer effektiv læring
og engasjement i klasserommet.
Vårt mål må være å sørge for at hver skoletime
maksimerer potensialet for dyp læring og meningsfull interaksjon
mellom elever og lærere. Det er gjennom slike innsatser vi kan omdanne
vår pedagogiske praksis til det bedre og sørge for at våre elever
er rustet til å møte framtidens utfordringer med selvtillit og kunnskap.
Det er vår oppgave å sikre at skolen forbereder
våre unge på framtidens utfordringer, og det inkluderer å utvikle
deres digitale ferdigheter på en måte som er ansvarlig og målrettet.
Vi må sørge for at våre barn og unge ikke bare er brukere av teknologi,
men også kritiske og informerte aktører i en digital verden.
Jeg tror det også er samfunnsutfordringer knyttet
til det å bruke skjerm, og det handler om bruk av skjerm, mobil,
nettbrett og tv på hjemmebane. Jeg tror det også er en debatt vi
må ta og noe vi må snakke om. Vi vet at jo yngre barna er, jo vanskeligere
er det for dem selv å regulere bruken av noe som faktisk er avhengighetsskapende.
Den debatten trenger vi å ta. Det skal ikke handle om å regulere
i det private hjemmet. Det skal handle om å bidra med kunnskap –
om å bidra med kunnskap på feltet og hvordan man kan få til et godt
hjem–skole-samarbeid også når det gjelder bruk av skjerm.
Jeg håper alle her i salen vil støtte regjeringen
i denne viktige saken, slik at vi sammen kan sikre at norsk skole
er et sted hvor teknologi kan brukes på den beste og mest formålstjenlige
måten.
Margret Hagerup (H) [12:48:43 ] : Jeg må først og fremst takke
for en utrolig bra interpellasjonsdebatt. Jeg tror aldri det har
vært så mange på talerlisten og kanskje sjelden så lite mobilbruk
i salen.
Høyre er bekymret for at leseferdighetene går
ned, og det er også et samlet Skole-Norge, men det løses ikke ved
at ministeren fortsetter å legge opp til en polarisert debatt. Én
av tre foreldre leser ikke for ungene sine. Det viser forskning
at er viktig. Samtidig innreder vi stuene våre med bøker sortert
etter farge i stedet for kanskje å lese og være de rollemodellene
vi må være. Vi må ha tillit til at skoleledere og lærere går på
skolen hver dag for å skape en skole og et klasserom med mestring
og læringsglede.
Representanten Waagen må begynne å lytte, for både
i Dagsnytt 18 og her i salen har jeg sagt at vi er kjempeglade for
at regjeringen kjøper mer bøker. Det trengs mer bøker; det er ingen
som er kritiske til det. Vi er også tydelige på at det finnes gode
og dårlige eksempler på bruk av både iPad, bøker og digitale læremidler
i skolen. Jeg bruker også skjerm, i likhet med Erna Solberg og mange
andre i denne sal, men jeg ber om at vi skal slutte å bruke begrepet
«skjerm».
Dette er ikke et seminar om begrepsbruk. Det
handler om å bygge tillit. For foreldre er ikke «skjerm» det samme
som skjer i klasserommet. «Digital» betyr ikke stillesitting, sosiale
medier og å slutte å lese, skrive og tenke. En roman leses best
på papir, men skal man lage en dokumentarfilm, bruker man ikke penn
og papir. Da må man ha kamera, mikrofon, programvare og veiledning
fra lærere som er gode til å veilede.
Hvis vi skal snakke om mobiltelefonen: Den
har svært lite på grunnskolen å gjøre, men kanskje burde vi snakke
om at det finnes biologitimer i videregående skole der man kan gå
ut og ta bilder av arter og gå tilbake til klasserommet og sjekke
dem opp mot et leksikon.
Vi snakker for lite om foreldrene, for det
er klart at foreldre treffer denne skjermbruken. På Jåtten skole hadde
de et foreldremøte der de fortalte om hvordan de brukte digitale
læremidler. Da kom det en forelder og sa: Jeg skulle ønske jeg visste
dette.
Når en leser debatten og hører debatten vi
politikere som står her i en boble, har, kan vi være enige om at
vi skal være balanserte, men skjerm betyr underholdning, skrolling
på sosiale medier, i stor grad i det private rom, og det betyr at
en ofte sitter med mobiltelefonen.
Temaet er bredere enn det som skjer i skolen.
Jeg synes det er oppsiktsvekkende at en ser helt vekk fra Utdanningsforbundet,
Skolelederforbundet, foreldreutvalget, KS og Elevorganisasjonen,
som ber oss om å ha en mer nyansert stemme. De mener jo også at
«skjerm» er et begrep som forvirrer, og de mener at dette må løses i
samarbeid med hjemmet og tilliten til foreldrene. La oss slutte
å bruke «skjerm»; la oss snakke om læremidler som best fremmer læring.
La oss sørge for at lærerne får den tilliten, og ikke minst at de
faktisk har et reelt valg ved at vi sørger for at det er tilgjengelige
bøker og digitale læremidler for å skape en variert hverdag.
Statsråd Kari Nessa Nordtun [12:51:56 ] : Elevene er på skolen
for å lære. Jeg er opptatt av å øke resultatene i norsk skole og
at elevene skal lære mer og bedre.
I en digital verden vil digital kompetanse,
kritisk tenkning og digital dømmekraft være sentralt for å kunne
ta gode valg. Vi trenger mye større bevissthet rundt bruk av digitale
verktøy i skolen. Disse skal bare brukes når de fremmer læring,
og ikke brukes hvis de fører til forstyrrelser fra læring og til
et dårligere sosialt miljø.
Høyre gir uttrykk for at debatten er polarisert.
Jeg er usikker på hva Høyre legger i dette begrepet, men jeg mener
at vi må være ærlige. Ansvarsfraskrivelse er ikke tillit. Vi må
ha en balanse mellom skjerm og bok og tastatur og penn, men når
skoler ikke har fysiske lærebøker i et fag, kan ikke læreren velge
mellom skjerm og bok. Tillit uten det handlingsrommet er lite verdt
– om ikke ingenting verdt. Regjeringen vil være sikker på at læreren
har dette handlingsrommet, av hensyn til nettopp den enkelte elevs
læring og i lys av det forskning viser.
Skal vi vise til resultater, viste siste PISA-undersøkelse
at over 30 pst. av elevene blir distrahert av egne eller medelevers
digitale verktøy. Det er en kjempestor andel, når de egentlig skal
være opptatt av å lære best mulig. Derfor tar regjeringen dette
på stort alvor. Derfor vil vi gi det handlingsrommet. Derfor vil
vi få opp konsentrasjonen i klasserommet. Derfor øker vi satsingen
på lærebøker. Derfor øker vi satsingen på skolebibliotekene. Derfor
skal vi nå fremme en leselyststrategi, og derfor har vi kompetansetiltak
for lærerne.
Jeg håper dette er noe Høyre kan være med på,
men det konkrete tiltaket jeg har klart å lese meg fram til – det
kan hende det er noe jeg ikke har fått med meg – og det jeg så i
statsbudsjettet for i år, er å innføre en avgift på bøker. Det mener
jeg vil redusere nettopp den satsingen vi trenger, og det jeg opplever
at Høyre snakker om. Det vil redusere sannsynligheten for at flere
foreldre faktisk leser sammen med barna sine, hvis det blir enda
dyrere med fysiske lærebøker, sånn Høyre la opp til i sitt alternative
statsbudsjett for i år.
Jeg håper vi kan ha en felles innsats og satse
på nye, gode tiltak, styrke de gode tiltakene vi vet at virker,
av hensyn til elevenes læring, for den må bli mye bedre enn den
er i dag.
Presidenten [12:54:49 ]: Dermed er debatten
i sak nr. 7 omme.