![Unionsflagget med unionsmerket i øverste hjørne nærmest stangen. Foto: Norsk Folkemuseum.](/globalassets/bilder/stortingsarkivet/det-norske-flagg/unionsmerket_norskfolkemuseum_840.jpg)
Unionsflagget med unionsmerket i øverste hjørne nærmest stangen. Foto: Norsk Folkemuseum.
Striden om unionsmerket
I årene etter 1821 levde det norske handelsflagget og unionsflagget side om side. Fra private skip og eiendommer vaiet handelsflagget, mens det på festninger og marinens skip var unionsflagget som ble heist.
I Norge var mange imidlertid ikke fornøyd med løsningen hvor det svenske flagget dominerte unionsflagget, mens det norske flagget ikke var representert. På 1830-tallet kom det derfor forslag om at unionsflagget burde være det norske eller svenske flagget, med et eget unionsmerke i det øverste hjørnet.
![Forslag til norske og svenske flagg, med et nytt unionsmerke, fra stortingsrepresentant Jonas Anton Hielm i 1836.](/globalassets/bilder/stortingsarkivet/det-norske-flagg/hielms-forslag_500.jpg)
Forslag til norske og svenske flagg, med et nytt unionsmerke, fra stortingsrepresentant Jonas Anton Hielm i 1836. Foto: Stortinget.
Spørsmålet om det norske handelsflaggets anerkjennelse «på alle hav og i alle havner» ble brakt fram for Stortinget. Utgangen på den saken, ført med stor energi av Hermann Foss, ble at Kongen i april 1838 gikk med på at norske skip kunne benytte det norske handelsflagget på alle avstander på egen risiko. Denne risikoen var for øvrig blitt mindre etter at Frankrike i 1830 hadde erobret Alger, og dermed ble bedre i stand til å bekjempe sjørøveriet i Middelhavet.
Etter Carl Johans død ble det norske ønsket om et nytt unionsflagg godtatt, etter flere år med diskusjoner og forhandlinger. Kong Oscar I bestemte de nye flaggenes utseende, sterkt inspirert av forslagene fra 1830-tallet. Unionsmerket, den såkalte «Sildesalaten», ble gitt som kongens morgengave til det norske folk. I 1844 ble dette sett på som en seier for norsk likeverd i unionen. I mange år var det derfor oppslutning om denne løsningen.
Men i 1879 foreslo Dagbladets redaktør H. E. Berner, gjennom Johan Sverdrup, at Stortinget skulle vedta en lov om å gjeninnføre det trefargede handelsflagget fra 1821 – uten unionsmerket. Det ble starten på en folkebevegelse for det «rene» flagget, som ledet fram til et lovvedtak på Stortinget i 1893.
Flaggloven av 1898
![I satireavisen Vikingen fremstilles de to partene i flaggstriden, Berner i front med det rene flagget, med blant annet Johan Sverdrup og Bjørnstjerne Bjørnson. På motstående side er Morgenbladets redaktør, Christian Friele, støttet av handels- og sjømannsforeninger. Faksimile fra Vikingen, 15.03.1879.](/globalassets/bilder/stortingsarkivet/det-norske-flagg/vikingen_1879_500.jpg)
I satireavisen Vikingen fremstilles de to partene i flaggstriden, Berner i front med det rene flagget, med blant annet Johan Sverdrup og Bjørnstjerne Bjørnson. På motstående side er Morgenbladets redaktør, Christian Friele, støttet av handels- og sjømannsforeninger. Faksimile fra Vikingen, 15.03.1879. Foto: Nasjonalbiblioteket.
Kong Oscar nektet sanksjon, hvoretter forslaget ble gjentatt på Stortinget i 1896, med samme resultat. Tredje gangs vedtak kom i 1898. Ved fire tidligere anledninger hadde Kongen i Stockholm stått overfor tredje gangs lovvedtak fattet av Stortinget. Han hadde da bøyd seg for det uunngåelige, og gitt sin sanksjon. Men for Oscar II var flaggloven noe spesielt, kanskje fordi den ville forandre et flagg hans far hadde gitt, og som han selv «som 15 års gutt hadde syslet med tegninger til» (Einar Jansen i Norsk Biografisk Leksikon). Derfor nektet han sanksjon, men måtte erkjenne at Stortingets beslutning, i henhold til Grunnlovens § 79, likevel ville bli lov. Han underskrev derfor en erklæring om å ville kunngjøre loven, noe som skjedde 15. desember 1898.
Ett år senere, da loven trådte i kraft, ble begivenheten feiret med fakkeltog i Kristiania og Trondhjem. Det sivile offisielle norske flagget ble nå heist uten sildesalaten, men det militære flagget beholdt unionsmerket frem til 1905. Etter 7. juni ble det rene flagget også heist på festningene.
Det norske flagget var igjen bestemt av folkets representanter – ikke gitt som en gave fra Gud eller kongen.
Flaggplansje fra 1899 som viser de norske og svenske flaggene som var i bruk. Det svenske handelsflagget hadde med unionsmerket, «sildesalaten», mens det norske handelsflagget var rent. Statsflagget skulle fortsatt ha unionsmerket, både i Sverige og i Norge. Fra Sirkulære av 18. oktober 1899. Foto: Stortingsarkivet.